ČOVJEK IZ RIA
Osam dana dopusta.
Da, osam dana.
Ponovno otvaramo u dva.
Točno podne.
Profesore, telefon za vas. - Nisam tu.
U vezi s muzejem. Pljačka!
Kako?
Kako? U muzeju? Odmah dolazim.
Nećeš da pojedeš breskvu? - Nije pojela breskvu.
Za osam dana, Dufourquet. - Zdravo, Lebel.
Pokušajmo da se zabavimo.
Ti imaš djevojku.
A ako te ne čeka? -Samo nek pokuša, gotova je.
Ne bi valjda... - Žene mi nisu problem.
Za osam dana ovdje. Vlak kreće u dva 55.
Bit ću tu, znaš me. - Zdravo, Lebel.
Ne može. -Ja sam Agnes dr Vilermosa.
Gotovo. Hvala.
Pa? -Rana se ne vidi. Vjerojatno srčani napad.
Uzbudio se jadnik. - Što mislite, profesore?
Kao da su amateri.
Zlatnu ogrlicu i dijademu od rubina nisu pipnuli.
A odnijeli su kip od terakote.
To je neki kolekcionar ili manijak.
Taj kip je od neprocjenjive vrijednosti.
Posljednji ostatak nestale civilizacije.
Civilizacije Malteka. -Kakve to ima veze? -Direktne.
Tko su oni? -Narod Amazonije koji su barbari desetkovali.
Konviskadori iz Evrope. Vi! Ja! -Ja?
Bili ste tamo, u Amazoniji?
Pokazat ću vam.
Slika od prije tri godine, po povratku ekspedicije.
Prepoznajem vas.
Ovo ste vi. - Ne, ja sam ovo.
Tko su druga dvojica?
Ovo je jadni Villermosa. Umro je po povratku.
Ovo je Di Castro. Brazilac. Financijer.
Ukratko, svatko je donio po jedan kip.
Ukraden je ovaj, vaš.
Ništa nismo saznali.
Malteci su uvijek voljeli tajne i fascinacije.
Znate koje im je omiljeno oružje? -Koplje, mač?
Otrov.
Sve je to folklor. Stare priče.
Tko vam kaže da je taj narod sasvim izumro?
Indijanci, nestali prije tri vijeka, pljačkaju muzej!
Taj kip u sebi nosi prokletstvo.
Moj sam dao muzeju, muzej su opljačkali.
Villermosa je svoj zadržao, mrtav je.
Otrovni ubod. -Jeste li čuli za to? - Jesam.
Agnes, došli ste. - Htjela sam da znam...
S kim imam čast?
Kći g. Villermose. - Ne poznajem.
O, oprostite, gospođice.
Kažu da je i vaš otac imao takav kip.
Što je bilo s njim? - Nikad nije nađen.
Sakrio ga je nekoliko dana prije smrti. -Hvala.
Recite, profesore... -Otpratit ću gospođicu. - Čekam vas.
Evo što sam našao.
Zabodeno u ruku.
Smiju mi se kad spomenem Malteke.
Kažu, izumrla rasa.
Ismijavaju me. Kreteni.
Šuma je progutala mravojede.
Ljubazni ste što ste došli.
Uvijek ste tu kad zatreba, a to je najvažnije.
Volio bih da imam takvu kćer.
Nisam više djevojčica.
To mi kažete kad god me vidite.
Jednom u šest mjeseci.
Ne mijenjam se toliko. - Mnogo se mijenjajte.
Sve ste više... -Žena.
To nije loše.
Pa? - Ja sam stara budala.
Kako vaša tetka? - Dobro. Svratite.
Što mislite zašto su oteli profesora?
Oteli su ga kao i kip.
Tako je bilo i s njenim ocem. -Zato sam tu.
Hoću da saznam što se krije iza tih kipova.
Villermosin kip nikad nije pronađen.
Poslije ekspedicije, moj brat, Agnesin otac, sakrio je kip.
Zatim se desila ta nesreća. - Žao mi je.
Adrien! -Osobno. Osam dana dopusta.
Pisao sam, nisi odgovorila. Sad sam tu.
S kim imam čast? -Milo mi je što sam vas upoznao.
Vidjet ćemo se iduće nedjelje. Hajde.
Nemoj sada. Ovo je policija.
Vaš otac je sakrio svoj kip? -Da.
Agnes tvrdi da zna skrovište.
Tad smo živjeli u Riu.
Agnes je imala 14 godina.
U vrtu kraj golubarnika... -U Brazilu, kraj golubarnika...
Sjećam se. Bilo je tri sata. Svi su spavali.
Ja sam se odmarala u svojoj sobi.
Kroz prozor sam vidjela oca kako kopa rupu.
Stavio je kip u nju. Sjećam se svega.
Nosio je rukavice. Bio je oznojen.
Da sam tamo, našla bih mjesto.
Poslat ćemo plan kuće brazilskim kolegama.
Ne sjećam se točno. Morala bih da budem tamo.
Javili su da vaša kola smetaju.
Moja kola? Čudi me.
Smetaju. Loše sam parkirala.
Ja sam tu. -Ne zaboravljamo vas, mladiću.
S kim imam čast? -Vojnik Dufourquet, treća eskadrila...
Vojnik? -Da. - Ne vidi se.
Vi ste rođak? -Ne. -Vjerenik? - Ne baš.
Što ćeš onda ovdje? -Agnes mi je prijateljica.
Što misliš zašto su oteli profesora?
Profesora? - Da. Profesora.
Reći ću vam sve.
Ja sam to napravio.
Ne igraj se sa mnom.
Hoćete pojedinosti? Evo.
Bio sam na prozoru. Smrkava se.
Dva čovjeka u crnom, čelična pogleda,
približavahu se profesoru...
Polako ga okružuju,
i otimaju.
Do đavola! Oteše je!
Vašu kartu? - Ja ne putujem.
Uzmite onda iz automata.
Stanite u red. Kao svi.
Agnes!
Prođite, gospodine.
Generale, želite li novine? - Rado.
Niste ništa našli? Ne mari. Slatki ste.
Izvolite, generale.
Ovo me podsjeća na Charlesroa.
Hvala, dijete.
Vašu kartu, molim.
Agnes!
Vašu kartu.
Prođite tamo.
Čujte, gospođice... - Sjedite, gospodine.
Shvatite me. Ne namjeravam...
Vaš pojas. Zavežite.
Slijećemo na aerodrom u Rio de Janeiru.
Rio... - Želite nešto? -Ne.
Ništa vam ne treba? - Sve je u redu.
Vaše mjesto... - Sve je u redu.
Kad ovo ispričam Lebelu.
Gospodine.
Htio bih da razgovaram s komandantom. -Sad ne može.
Vrlo je hitno. Jedna djevojka je oteta. -Što?
Tamo. Ona između one dvojice. -Trenutak.
Pokažite svoje pasoše, molim.
Poznajete li ovog gospodina?
Ne. -Čuj, Agnes. - Vratite se na mjesto.
Ali, Agnes...
Obavijestite policiju u Riu. - U redu.
Da vam objasnim...
Gospodine, sačekajte provjeru dokumenata.
Govorite li engleski? - Ne.
Francuski? -Ne. - Talijanski? -Ne.
Samo portugalski? -Da. - Drugi put.
Amerikanac. Cadilack. Hollywood. Cape Canaveral.
Poznajem cijelu Ameriku.
Očisti đon, vezice, sve.
Francuz. Eiffelova kula. De Gol. Brigit Bardo.
Oprosti...
Pet cruzeirosa.
Kako se zoveš? - Sir Winston.
Kako? -Sir Winston. - Zbogom, sir Winstone.
Tražim jednu ženu.
Pođi sa mnom. -Ne. Moju ženu, Agnes.
Agnes? Lijepa?
Izgubljena. Oteta. Tko zna?
Ostani tu.
Ovamo!
Što je?
Što vam je?
To je moje.
Vratite mi to.
Moje je, vratite mi. - Dosta!
Hodi.
Gđicu Villermosa, molim. - Ne poznajem je.
Villermosa... broj njene sobe.
Ne mogu da vam dam. - Sam ću.
Žao mi je, ali ne smijem. - Sam ću naći.
Draga prijateljice...
Agnes, ja sam Adrien.
Probudi se, do đavola!
Čuješ li me? -Prestanite da me gurate.
Gadovi, drogirali su je.
Pogledaj me.
Ustani. Nasmiješi se. Hodaj.
Agnes, idi do vrata.
Agnes, kuda ćeš?
Doveo si prijatelje?
Probudi se.
Gadovi!
Što je lijepo. Svuda valovi.
Što je lijepo.
Agnes...
Naravno da su valovi i more kad si u Riu.
Riu? -Rio de Janeiru. U Brazilu.
To ti ništa ne kaže. - Brazil.
Čuj...
Prestani! - Kakav ste vi čovjek?
Prepoznaješ li me? -Ne. Ne smeta. Zaboravimo na sve.
Smiri se. -Zgodni ste. - Što su joj učinili?
Kakvo iznenađenje! Plaža i glazba, sve što volim.
Prestani. Slušaj. Golicaš me.
Što kaže?
Zabranjeno je spavati na plaži. Dobro, u redu.
Spava mi se.
Idemo mojoj kući.
Gle, slavuj!
Tu stanuješ? -Da.
Lijepa je. -Ali dosadna, vjeruj mi.
Reci, poklonit ćeš mi roze deke.
Vidiš, uvijek joj nešto treba i to nešto što nemaš.
Misliš sluša te, a ona sluša kineskog cara.
Žena treba da te čeka kod kuće.
Blaga, puna razumijevanja...
Dođeš, a ona otvori vrata.
Svira klavir, harfu... Kod kuće si.
Ne zna ni jaje da skuha, a ja je jurim na kraj svijeta.
Razumiješ li ti to? - Viski?
Živjeli.
Gdje sam? Što mi je? Adrien!
Sanjam. Adrien, što tu radiš?
Gdje sam? Što radim? Agnes!
A, da, Agnes. Dobro, smiri se.
Gledaj.
Što je to? -Nema veze, lijepo je. -To je Rio.
Rio? - Vrlo jednostavno.
Jučer izlazim iz kasarne, mijenjam vlak, dolazim k tebi...
Užasno što nam se događa. Sjajno. -Sjajno ili užasno?
Sladoled je sjajan, a ovo što se događa užasno.
Nismo na svadbenom putu, lutko. Dezerter sam!
Tvoji kipovi, Indijanci, profesor Batactan!
Catalan!
Pusti jadnika. -Otet je. Tužno. Ali ti?
Zašto mene ne bi oteli? - Ne vrijeđaj se.
Imaju razlog. Samo ja znam gdje je kip mog oca.
Još nisi shvatio? - I onda?
Doveli su me ovamo da ga nađem.
Kuda ćeš? - Dođi.
Gdje to? -Hajde.
Tu sam stanovala s ocem.
Ne dopada ti se? - Da, i to mnogo.
Pogledaj, tamo je bila kućica za psa.
Bio je sladak. Zvao se Pilu. Bio je rundav.
Bernardinac. Nije vidio na jedno oko...
Slušaj, sve je to lijepo, ali nismo zato došli.
U pravu si. Moja soba je bila tamo. Idem.
Dobro. Bila sam ovdje, tata je izašao iz kuće.
Idi još dolje.
Tata je stajao još dalje.
Lijevo.
Polako, kažem ti.
Gdje si? Ne vidim te. - Evo me.
Idi još dalje.
Brže, okreni se. Sad pravo. Brže.
Naprijed.
Ne miči se.
Sad se sjećam. Tata je bio ovdje.
Čudno, tu je bio golubarnik. - Evo ga. -A, da.
Nije bilo tog bilja. - Raste kao i sve ostalo.
Daj mi lopata.
Ne... ne...
Da. -Kopaj.
Požuri, čekam.
Vidi kako je lijep.
Bježi!
Adrien! Brzo! Spasi me!
Adrien! Spasi me!
Kakvo ponašanje!
Moj kip!
Što je?
Nikad mi ne prijeti vatrenim oružjem.
Adrien, što sam kazala?
Banditi! Uspjeli su. -Ne znaju s kim imaju posla.
Kad su otišli? - Ne znam.
Gdje? -Ne znam.
Sad imaju dva kipa. Rekla si da postoji i treći.
Di Castrov. -On je u Riu? -Mislim.
Dajte mi imenik.
Kako se piše? -Kao što se izgovara.
Bio je očev prijatelj, član ekspedicije, sljedeća žrtva.
Di Castro.
To je onaj. Hajde. -Čekaj. Ne gubimo nerve.
Požuri. Moramo mu javiti. - Kako? Treba nam čamac.
A ako zakasnimo, ako ga ubiju...
To nije brod, već ploveći grob. Plašim se.
U pravu si. Nećemo ići. - Odustaješ?
Pazi što govoriš. -Ja idem. Skočit ću.
Luda si! Hoćeš da te primjete?
Ja ću da skočim. -Znaš li da plivaš? -Ne, zašto?
Pusti mene. Naći ću čovjeka, ti me čekaj tu.
Shvaćam. Više mu ne valjam kad ne umijem plivati.
G. Di Castro, spremno je. - Hvala.
Ima li koga?
Da vam objasnim.
Pravo ka luci.
Ostavio sam zemlju, obitelj, vojsku, prijatelje,
prešao ocean da gledam Agnes kako igra.
Zar je to normalno?
Adrien, dođi. Vrlo je lako. Vidi.
Držite me ili ću napraviti svašta.
Bilo mi je dosadilo.
Našao si Di Castra? - Nisam.
Nije bio tamo? - Nije.
Što ti je? - Ništa.
Ljutiš se? -Ne. Zabavljaj se malo. Vidim, dobro se snalaziš.
Našao sam ovo. Sad idem.
Lebel me čeka na stanici za 4 dana...
Milo mi je što sam te upoznao.
Ja sve istjeram do kraja.
Kip...
Di Castro. -Poznaješ li ga? - Poznajem. -Gdje je?
Otputovao je zrakoplovom. Gdje? - U Braziliju.
Čuješ, Di Castro je u Braziliji. Ne gubimo vrijeme.
Kako ćemo? Metroom?
Hoćeš kartu? Sačekaj! Evo, gledaj.
Evo je.
Kad nekog voliš, ne rugaš mu se. Ne voliš me.
Nisam ti dovoljno dokazao?
Samo riječi! To je lako.
Brazilija je daleko. -1.000 ili 2.000 kilometara.
Trebaju nam kola. - Koje boje?
Koje boje? -Roze sa zelenim zvjezdicama.
Vidi kućicu, tamo.
Gle, leptiri!
Što je ono? Pogledaj. - Bandera.
Ne. Tamo. - Telegrafski stup.
Putujemo oko svijeta, a ti vidiš samo bandere.
Ostavi me na miru.
Okruženi smo ljepotama, a gospodin je blaziran.
Dezerter koji putuje ukradenim kolima s
histeričnom ženom je, ili psihopata, ili blaziran.
Silazi. -Neću.
Ti zaista radiš sa mnom što hoćeš.
Vuci. -Vučem.
Mora da postoji dugme. - Ali koje? -Traži.
Što to radiš? Ustani.
Da, naredniče. Lezi, ustaj. Lezi, ustaj...
Lijepo ti stoji šorc.
Ljutiš se?
Mogao bi da odgovoriš.
Ne staj, policija.
Budite ljubazni, uhapsite me.
Ja sam dezerter. Izgubio sam odoru...
Putovao sam s ukradenom kartom...
Prebio tuce momaka i vaše kolege svih boja.
Vozim ukradena kola
roza sa zelenim zvjezdicama, ova ovdje.
Napast sam za vaše drumove.
Molim vas, lisice.
Vojnik Dufourquet, treća eskadrila iz Besancona.
Znate za Besancon? Ne, naravno.
Osim Ria i Brazilije...
A, Brazilija je tu, na 50 kilometara.
Gledaj! -Znam. Slon. Leptir.
Ne, zelena kola. Uspori. To je Catalan.
Što Catalan? - Profesor Catalan.
Nije mrtav. Oni ga drže. Spasimo ga.
Za dlaku. -Drago mi je da ste živi.
Profesore... - Pusti, kasnije.
Agnes, tu ste. Ništa ne razumijem.
Oteli su me kao i vas. Adrien me je spasio.
Adrien, moj vjerenik. - Gledaj naprijed.
Što su vam uradili? - Oteli me u Parizu.
Kao i mene. Isti slučaj.
Kuda idete? -Kod Di Castra da ga upozorimo.
Upozorite? Di Castra? Naravno.
Razumijem sve. Stići ćemo prije njih.
Mogli su da vas ubiju.
Ne, jer samo ja znam tajnu kipa.
Ima i neka tajna?
Nisu mi dali dopust da se igram Indijanaca.
U ponedjeljak moram... -Samo na sebe misliš.
Senjor Di Castro.
Želim svuda prozore.
Stavite svuda stakla.
Svijetlost... neka bude prozračno kao krila vilinog konjića.
Ta zgrada mora biti kao krila vilinog konjića.
Dođite kod mene da nešto popijemo.
Sve ćete mi objasniti.
Evo moje garsonjere. Mala fantazija.
Nije baš Versaille, ali ima i vodoskok.
Ovaj dio je pogrešan, dosadio mi je.
Dosta s tom glazbom. Ostavi nas.
Ne brini, kip je na sigurnom mjestu.
To je dragulj moje zbirke, moja najdraža uspomena...
moja mladost...
Pa, Norberte, još si stari momak u tijesnom odijelu.
Kako vam se dopada Brazil? -Veoma.
A Brazilci?
Jako je.
Znam je kad je bila ovako mala.
Sve raste, kao i moj grad.
Prije tri godine ovo je bilo ravno kao dlan. Pusto, ništa...
Dođem ja i još neki, i evo rezultata.
Divni ste.
Samo se ti ne mijenjaš. Uvijek si isti.
Pratio sam tvoje istraživanje Malteka.
Očaravajuće, zaista.
Uvijek tvoji snovi. -Više ne vjeruješ u to?
Vjerujem, ali imam mnogo posla.
Nisam sanjar kao ti.
Ali to je tvoja stvar... -Stvar za promašenog čovjeka.
Vi ste divni. - Mario, tvoj kip.
Ne dosađujmo gostima.
Što je s kipom? Hoćeš da ga vidiš?
Evo ga.
Lažan je. -Bravo! Oko stručnjaka.
To je reprodukcija. Kopija. Ima ih više.
Pravi nije tu. - Gdje je?
Zar da izložim dragulj u salonu gdje svi prolaze?
Sve je to lijepo, ali ja... - Znamo, stanica...
Imate probleme? -Naš prijatelj je u nezgodnom položaju.
Mora u ponedjeljak biti u Parizu.
Bit će. Zrakoplovi za to i služe.
Stavite g. Catalanu zrakoplov na raspolaganje.
Neka bude spreman noćas da uzleti.
Sigurno imate svoje razloge.
Da vas upoznam s mojom ženom.
Norma, prijatelji iz Francuske. Priredimo im slavlje.
Zabavljat ćemo se u krugu prijatelja.
To ste vi? - Da, prava bukva.
To mi je nadimak. Uvijek pobjeđujem.
Znate li da imate mehaničke oči?
Mehaničke? -Pune malicioznosti, obećanja...
Lakše to malo. Prostaci.
Što sam ono rekao? - Da imam mehaničke oči.
Plašite me. - Nadam se.
Zrakoplov uzlijeće u plamenu.
Ispod mene ponor. Visim...
Što ti je?
Nije istina. Nikad nije izašao iz kasarne,
osim da dođe ovamo. - Oprostite.
Misliš da je smiješno? - Posveti meni pozornost.
Potreban sam ti. Što treba da učinim?
Mislim da te volim.
Položio sam ispit?
Prolazi li neki zmaj? - Nema zmaja.
Ne treba nikog da ubijem ili spasim?
Obuj mi, onda papuče. - Doći će i to, dragi.
Poljubi me. - Da ti ugodim.
Mario, umiri me. Kip...
Stari prijatelju...
Uzmi, nisi ništa popio. -Neću.
Bojiš se da se ne otruješ. Kao Agnesin otac.
Zašto mi to kažeš? - Tako si nervozan.
Poslije svega što ti se dogodilo ovih dana...
Jel' kip na sigurnom? - Jeste. - Hoću da ga vidim.
Šališ se? - Ni malo.
Odmah ću te umiriti.
Kažem ti da je na sigurnom.
Vjeruj mi. Dođi.
Izvoli. Poslije tebe.
Još vjeruješ u bogatstvo Malteka? -Sve više.
A tri kipa su ključ? - Možda i nisu.
Polako.
Uđi.
Sjajno.
To su moji najljepši primjerci. -A kip?
Pa?
Jeste.
Tri godine čekam ovaj trenutak.
Tri godine ga pripremam.
Ja sam sanjalica.
Nosim tijesno odijelo.
Bit ću bogatiji nego ti, dragi Di Castro.
Adriene, dobili smo.
Dobijamo. -Hoćeš da odigraš i ovo?
Zabavljate li se? -Svuda smo vas tražili. -Bio sam tu.
Gdje je Di Castro?
Bio je umoran. Povukao se. Pozdravili smo se.
Treba da krenemo. - Ne sad kad dobijam.
Auh, promašaj! -Prestanite s tom glupom igrom.
Imam nešto važno da vam kažem.
Hajdete, Agnes, posljednji put vam kažem.
Poći ću s vama kad dobijem ovu partiju.
Boli me. -Moje strpljenje ima granica.
Ja nisam kao onaj klaun koga gnjavite.
On to voli. -Ja ne.
Pravite mi scenu. S kojim pravom?
Na vas je red, Agnes. - Pustite mene.
Agnes!
Čekajte, Adrien me zove.
Pustite me! Adrien!
Agnes, ne boj se, dolazim.
Telefon za vas.
Samo bez panike. Podsjetimo se.
Pun gas.
Dižem se.
Polako.
Agnes!
Voda... voda...
Ne mogu da sletim.
Skočit ću.
Naprijed.
Sredio sam ga.
Francuz si? Odakle si? - Iz Besancona.
Tko kaže da Francuzi ne putuju.
Kuda idemo? - Da se napijemo.
Vidjet ćeš, dopast će ti se.
Ima svega: ribe, glazba, alkohol.
Kažem ti, ovdje je raj.
Kuda će oni momci? - Kod Lole gdje i svi.
Pokazat ću ti.
Kako ti se dopada?
To je Lola. Ona drma ovom selendrom.
Živio.
Vidi.
Smiri se.
Dobro si se snašao, Norberte. - Zahvaljujući tebi.
Našla si mi dragocjenu pomoć.
Bio je efikasan. Imam sreće s ljudima.
Vidio sam brod, odličan je.
Daj mi plaće za posadu.
Znaš da me sve to mnogo košta.
Još malo i dobit ćeš više nego što si očekivala.
Sve to radim zbog tebe,
jer ja u to više ne vjerujem.
Kip je imao tajnu, samo sam je ja otkrio.
Vidi.
Jedan, dva...
tri...
Sve zavisi od svjetlosti.
Čuj. Na izvoru rijeke sunce topi kamen.
Tako ovdje piše.
Kad sunce uđe u skrivenu grobnicu,
mrtav kamen će oživjeti.
Tone dijamanata. Čuveno blago Malteka.
Naravno. -Što još? Još sumnjaš?
Sumnjam što ćeš s njim? - Dobit ćeš svoj dio.
A Agnes? Ona nije bila predviđena. -Dosta!
Prije tri godine smo se riješili Villermose, a sad je tu kći.
Pomoću nje sam našao kip, kad to niste saznali od oca.
Potrebna ti je u Riu, ne ovdje. -Dosta!
Više ni riječi o njoj. Nikada! Čuješ.
Čujem.
Tu je? - Što vam smeta, djeco?
Jedan nas prati od Pariza. - Sredit ću to.
Ima li ovdje neki Parižanin? - Molim?
Ti si Parižanin? - Jesam. Ja sam.
Ja sam!
Hajde, Sita!
Pokvarenjaci!
Stanite!
Emanuele!
Hvala, ljubazni ste.
Agnes!
Vi ste čudovište.
Za svaki uspjeh potreban je zločin.
I što se postiže?
Moć.
Sreo sam vas u muzeju punom prašine.
Izbrisao sam muzej pun prašine.
Uskoro ću biti najbogatiji. Nudim vam haljine, kuće, poslugu.
Vi, koji ste krenuli s tim bijednim Adrienom
sitnim smrdljivcem,
živjet ćete sa mnom u sjaju,
u neprekidnom prazniku.
Bez sjene, bez ikakvih briga,
čak više ni neraspoloženja.
Zato što ste našli mene
i ja s vama mogu da uradim sve.
Mogu da vas silujem, tučem jer vam nitko neće doći u pomoć.
Neću to da uradim.
Eto, takav sam.
Jedite, uzmite malo riže.
Adrien!
Volim te. A ti?
Što ja?
Poći ćemo do izvora rijeke s dva čovjeka
ostali ostaju na brodu.
Tu smo.
Nema greške, tu je.
Ne. Ostanite. - Ne mogu više.
Samo malo, Agnes, ovo je kraj mukama.
Jedan dva, tri, četiri...
Agnes!
Adrien, u pomoć!
Adrien!
Gdje je Catalan?
Agnes!
Dođi.
Streljaju li dezertere?
Nisam dezerter! Imam još dva dana dopusta, ima vremena.
Nisi vidio Lebela? -Ne.
Što li radi?
Požuri. Penji se.
...a samo da znaš... Čekaj da se ispušem.
Donio sam ti nešto. -Da znaš samo...
Što ti se dogodilo? -Bila je takva gužva.
Tri sata mi je trebalo da stignem od kuće.
Odakle dolaziš? -Od kuće. Prešao sam cijeli Pariz.
Kakva avantura!